THE MATRIX
REVOLUTIONS
Översättning & Textning: Mr. Swede
Jag hittar dem inte. Inga tecken efter Niobe eller Ghost.
Inget annat än Blue Pills.
-Ska vi försöka kontakta dem? -Det gör det samma-
-jag känner på mig att de har kraschat.
-Då borde vi åka tillbaka. -Nej, om det skeppet-
-fortfarande kan flyga, så behöver vi det.
Jag var rädd för att du skulle säga det.
Sök igenom alla rör, varje hål eller skreva vi känner till.
Sök så mycket som möjligt, så snabbt bara ni kan.
Kapten, tunnlarna myllrar med calamari.
Ju snabbare vi kan hitta dem, desto bättre.
-Jag tog med lite mat åt dig. -Tack.
Någon ändring?
Nej.
-Hur mår han? -Han kommer att bli bra.
Åtminstone tills han vaknar upp.
-Vad menar du? -Kapten har några frågor till honom.
Och det är bara att hoppas att han har några bra svar.
Ser du de här skärsåren? Jag tror att de är självförvållade.
-Varför då? -Kanske VDT. Jag vet inte.
Men som jag precis sa, hans svar bör vara bra.
Roland, jag skulle vilja göra en ny sökning i Matrix.
-Efter vadå? -Efter Neo.
Hur kan han vara inne i Matrix, Sir? Han är inte inkopplad.
Snälla. För min skull.
Det är det här som stör mig.
Vilket då?
Hans nervmönster är precis som om någon vore i koma.
Det konstiga är att jag ser dessa mönster hela tiden.
Vart då?
Hos någon som är inkopplad.
Finns inget här. Han är inte där inne.
-Jag har projekteringen, Sir. -Hur länge?
Baserat på deras nuvarande fart så verkar-
-det som maskinerna når Zion inom 20 timmar.
Jesus H Kristus!
All right, då fortsätter vi vad som var vår avsikt.
AK, gå upp och ha koll på holografin.
Mauser, jag vill ha beväpnade vakter dygnet runt.
Se till att vi inte har alla motorer igång.
-Hörni. Det ringer. -Va?
Operatören.
Det är Seraph.
Jag har nyheter från Oraklet, ni måste komma omedelbart.
God morgon.
-Vem är du? -Jag heter Sati.
Och du heter Neo. Du får inte vara här, säger min pappa.
Han säger att du måste vara vilse. Är det det, Neo?
-Vart är jag? -På tågstationen.
Är inte det här Matrix?
Det är dit som tåget ska, dit vi ska. Men du får inte följa med oss.
-Varför inte? -Han tillåter inte det.
-Vem? -Konduktören. Jag gillar honom inte.
Pappa säger att vi måste göra som han säger-
-annars lämnar han oss här.
I all evighets evighet.
Morhpeus, Trinity... tack för att ni kom hit.
En sak jag lärt mig under alla mina år-
-är att allt går inte som man hade tänkt sig.
-Vem är du? -Jag är Oraklet.
Jag önskar att det vore ett enkelt sätt att-
-lösa det här, men det är det inte.
Jag är ledsen att det här skulle behöva hända.
Jag önskar att jag kunde få sitta här som ni kom ihåg mig.
Men det var inte meningen att det skulle ske.
Vad hände?
Jag gjorde ett val, men det kostade mer än vad jag ville.
Vilket val?
Att hjäpa er att guida Neo.
Det riktiga testet är att göra ett val som man kan göra igen.
Och verkligen veta vad man får betala för det.
Ja, jag känner att det var ett bra val, för-
-här är jag, på det igen.
-Vet du vad som hände med Neo? -Ja.
Han är fast mellan den här och maskinernas värld.
Länken är kontrollerad av ett program som kallas för "Kondutören".
Han använder det för att smuggla in och ut program från Matrix.
Om han hittar Neo innan er, då blir det mycket svårt för oss.
Varför då?
-På grund av vem han arbetar för. -Merovingian.
Han har satt en prissumma på era liv.
Ni måste vara mycket försiktiga hela tiden.
Seraph vet hur man hittar till Konduktören, han följer med er.
Han har skyddat mig i flera år.
Jag hoppas att han kan göra det samma för er.
Följ mig, är ni snälla.
Oraklet.
Jag vet, Morpheus.
Jag ser att du är fylld av tvivel, orsakat av osäkerhet.
Efter allt det som har hänt-
-hur skulle jag kunna tro på dig?
Det gör jag inte.
Jag förväntar mig vad jag alltid har förväntat mig.
För att du ska bestämma dig någon jäkla gång.
Tro mig, eller inte.
Allt jag kan berätta är att era vän har problem-
-och han behöver er hjälp.
Han behöver all vår hjälp.
-Är du från Matrix? -Ja.
Nej. Jag var det, menar jag.
Varför lämnade du det?
-Jag var tvungen. -Det var samma för mig.
Sati.
Kom hit, älskling. Lämna den stackars mannen ifred.
Ja, pappa.
Ursäkta mig, men hon är väldigt nyfiken.
-Jag vet vem du är. -Ja, från Fransmannens restaurang.
Jag heter Rama Kandra.
Detta är min fru Kamala. Och min dotter Sati.
Vi är mycket hedrade att träffa dig.
Ni är ju ett program.
Ja, visst! Jag är administratör på kärnkraftverket för återvinning.
Min fru är en interaktiv programerare, hur är mycket kreativ.
Vad gör du här? Du hör inte hemma här.
Kamala... ursäkta mig.
Min fru kan vara väldigt framfusig.
Det gör inget. Jag har inget svar på det.
Jag vet inte ens vad det här är.
Det här stället är som ett ingenmansland.
Det finns mellan våra världar.
-Vem är Konduktören? -Han arbetar åt Fransmannen.
-Jag visste att du skulle säga det. -Fransmannen glömmer aldrig.
-Och han förlåter inte heller. -Känner du honom?
Jag vet vad bara vad jag behöver veta.
Jag vet att om du vill ta med något från våran värld-
-som inte tillhör där, så måste ni träffa Fransmannen först.
-Vad gör du här då? -Rama, snälla du.
Jag vill inte vara elak, Kamala.
Han kanske inte får träffa på någon i resten av hans liv.
Jag är ledsen. Du behöver inte svara på det.
Nej, det gör inget.
Svaret är enkelt.
Jag älskar min dotter väldigt mycket.
Hon är det är vackraste jag någonsin har sett.
Men där ifrån vi kommer räcker det inte till.
Varje program som tillverkas måste ha ett syfte. Om inte, så raderas det.
Jag gick till Fransmannen för att rädda min dotter.
Du förstår inte.
-Jag har aldrig... -...hört om program som pratar om kärlek?
-Det är en mänsklig känsla. -Nej, det är ett ord.
Det viktiga är hur ordet uttalas.
Jag kan se att du är kär.
Kan du berätta vad du skulle ge för att hålla fast vid det?
Vad som helst.
Då är det inte någon större skillnad på orsaken varför jag är här.
Där är han!
Undan! Håll er undan från mig!
-Vi vill inte ha några problem. -Undan med er!
-Vi behöver din hjälp. -Jag kan inte hjälpa er.
Ingen kan hjälpa er.
Helvete!
-När ska tåget anlända? -Det är sent.
Det är inte likt honom att vara sen.
Kan det ha något med mig att göra?
Jag vet inte. Vem skulle kunna veta det?
-Bara Oraklet vet. -Känner du Oraklet?
Alla känner till Oraklet.
Jag pratade med henne innan jag träffade Fransmannen.
Hon lovade att se till Sati efter vi sagt adjö.
Adjö? Ska ni lämna henne?
Det är inte möjligt.
Hennes uppgörelse med Fransmannen var enbart för våran dotter.
Och sedan måste vi återvända till våran värld.
-Varför då? -Det är vårat öde.
Tror du på ödet?
Ödet är ett ord, precis som kärlek.
Som man säger...
Vad jag är här för att uträtta.
Jag motsäger inte mitt öde. Jag är tacksam för det.
Tacksam för min vackra fru, för min underbara dotter.
Dom är som gåvor för mig. Så jag måste göra allt för att hedra dom.
-Pappa! Tåget! -Ja. Leta upp dina väskor. Skynda på!
Får jag bära den åt dig?
Ja, visst.
Skynda på. Jag är sen.
-Vem är du? -Han är en vän.
Jag känner igen dig.
Så det var det här dom ville ha.
Jag behöver åka tillbaka.
Jag betalar vad du vill.
I vilket fall som helst så ska jag på det här tåget.
Nej, nej, nej.
Du får stanna här tills Merovingian bestämt något annat.
Om jag känner honom rätt-
-så kommer du att få stanna här väldigt, väldigt länge.
-Jag vill inte göra dig illa. -Du förstår inte.
Det är jag som har byggt det här stället.
Här nere bestämmer jag reglerna.
Här nere bestämmer jag med hoten.
Här nere...
Så är jag Gud!
Stig på tåget, eller stanna här med honom.
Vi måste återvända till Oraklet. Hon vet vad vi ska göra.
Nej, vi vet vad vi måste göra.
Fan!
Du måste skämta.
Fy fan! Den är vinglös.
Nu förstår jag.
Du måste vara redo för att dö.
-Jag behöver prata med honom. -Enda sättet du kommer in hit-
-är över min döda kropp.
Om du säger det så.
Inga vapen tillåts här.
Vid botten av hissen finns det en garderobsflicka.
Och om vi har tur-
-så står det bara en man där som kontrollerar oss efter vapen.
Och om vi inte har tur?
Då kommer det att vara många män där.
Kan jag ta er...?
Herregud.
Vad i helvete?
Jag kan inte tro det är sant.
Slösaktiva barnet har återkommit. "Lánge sans ailes".
Är du här för välgörenheten, Seraph?
Hur många skott har ni i vapnen?
Jag vet inte, men jag tror inte att ni har tillräckligt.
-Vi vill bara prata. -Jaså?
Säkert, ni har ju kämpat hårt för att få göra det.
Ja.
Så här gör vi.
Om ni lägger ner era vapen så lovar jag er säkerhet.
-Alla tre. -Ja, visst.
Självklart.
"Quelle bonne surpris, n´est pas?"
Vem kunde tro att vi skulle träffa på varandra-
-så här snabbt vårat senaste möte.
Ödet är allt bra vänligt.
Och efter du, min lilla Judas, har fört hit dem-
-så kan jag bara anta att Fru Fortuna har hittat ett annat skal.
Tråkigt?
Men inte oväntat.
Men jag hoppas att hon är smart nog att lära sig sin läxa-
-och komma ihåg att det är ingen action utan efterföljder.
Och om man tar något från mig-
-så får ni betala för det.
Vet du varför vi är här?
Vad är det får fråga? Givetvis. Det är mitt jobb att veta det.
De tror nog att det är ett konstigt sammanträffande, men inte jag.
Men jag är lite nyfiken-
-om hur det egentligen hände.
-Vet ni det? -Nej.
Inte?
Det trodde jag inte heller.
Men det är alltid bäst att fråga först.
Vi vill har ett affärsförslag.
Direkt på affärerna. Eller hur, Morpheus?
Jag har något ni vill ha för att göra en uppgörelse.
Och då måste ni ha något jag vill ha.
Eller hur?
Det det är faktiskt något som jag vill ha.
Något som jag ville ha ända sedan jag kom hit.
Det sägs att man inte kan ta dem-
-utan bara överlämnas.
Vadå?
Oraklets ögon.
Jag har sagt innan att det inte går att fly från universum.
Det är den som har fört er till mig.
Där andra ser tillfälligheter, där ser jag efterföljder.
Där andra ser chanser, där ser jag...kostnader.
Om jag får Oraklets ögon.
Så ger jag tillbaka er...frälsare.
Det är väl en rättvis och rimlig uppgörelse, eller hur?
Ja? Nej?
Jag har inte tid med den här skiten.
Vill du göra en uppgörelse? Vad säger du om detta?
Du ger mig Neo, annars dör vi alla här och nu.
En intressant uppgörelse.
Så du är redo att dö för den mannen?
Det kan du ge dig på.
Hon kommer att göra det. Hon kommer dödar alla av oss.
-Hon är kär. -Anmärkningsvärt hur liten skillnaden-
-är mellan kärlek och galenskap.
Tiden är ute.
Hur ska du ha det, Merv?
Okej, om du nu kunde ta dig in hit.
Så kan du också ta dig ut.
Är ni klara?
Alldeles strax, de har rätt gamla grejer här, men vi arbetar på det.
Hittade ni Neo?
-Kan ni inte se honom? -Nej, Sir.
Vi såg något, men vi kunde inte med säkerhet se vad det var.
Jag kan inte åka ännu.
Jag måste träffa henne.
Nu?
Det är min sista chans.
Så där ja, det är hemligheten.
-Man måste använda händerna. -Varför då?
Kakor behöver kärlek, som allt annat.
Neo!
Jag som hade hoppats på att jag skulle få klart det innan du kom hit.
Sati, raring...
Jag tror det är dags för ett smakprov.
Ta med skålen till Seraph och se om de är klara.
Okej.
-Jag är glad att du kom ut. -Jag också.
-Känner du igen mig? -Vissa delar.
Ja, det är så det funkar.
Vissa delar förlorar man, en del inte.
Jag känner inte igen mitt ansikte i spegeln, men-
-jag älskar fortfarande godis.
Nej, tack.
Minns du hur du var när du kom hit första gången?
Nervös som bara den.
Men se på dig nu.
Du överraskade mig då, Neo. Det gör du fortfarande.
Du överraskade mig också.
Hoppas att jag var till hjälp.
Du hjälpte mig att komma hit, frågan är varför?
Vart är det på väg?
Var slutar det?
-Jag vet inte. -Du vet inte, eller vill inte säga det?
Jag har sagt det till dig innan.
Ingen kan se bortom ett beslut som de inte förstår sig på.
-Och då menar jag ingen. -Vilka beslut?
Det gör det samma.
Det är mina beslut, precis som du har dina.
Inkluderar det vilka saker du ska och inte ska berätta för mig?
Självklart inte.
Varför berättade du inte om arkitekten?
Varför inte något om Zion, och de innan mig?
Varför berättade du inte sanningen?
Tiden var inte inne för dig att veta det då.
Vem bestämde det?
Du vet vem.
KÄNN DIG SJÄLV.
Det var jag.
Du är det dags för mig att veta några andra saker.
Det tycker jag också.
Hur separerade jag mitt sinne från min kropp utan att ansluta?
Berätta hur jag stoppade fyra vakter genom att bara tänka på det?
Berätta vad i helvete det är som händer med mig.
Styrkan från "Den Ende" sträcker sig bortom vår världen.
Den sträcker sig härifrån ända tillbaka där den kom ifrån.
Vart då?
Källan. Det var det som du kände när du rörde sentinalerna.
Men du var inte redo för det.
Du borde vara död.
Men tydligen var du inte redo för det heller.
Arkitekten sa att om jag inte återvände till källan-
-så skulle Zion vara förstört före midnatt.
Snälla du.
Du och jag kanske inte kan se bortom våra egna val-
-men den mannen kan inte se bortom vilket val som helst.
-Varför inte? -Han förstår dem inte, han kan inte.
För honom är de lika varierande som i en ekvation.
En i taget måste lösas och uträknas. Det är hans syfte.
-Att balansera ekvationen. -Vad är ditt syfte?
Att obalansera det.
Varför då? Vad vill du ha?
Samma sak som dig, Neo.
Och jag är villig att gå så lång som dig, för att få det.
Att få slutet på kriget.
Kommer det att ta slut?
På ett eller annat sätt.
Kan Zion räddas?
Jag har inte svaret på den frågan, men...
Om det finns ett svar-
-så finns det bara på ett ställe där du kan finna det.
Var?
Det vet du redan.
Om du inte kan finna svaret-
-så är jag rädd att det inte blir en morgondag för någon av oss.
Vad betyder det?
Allt som har en början-
-har även ett slut.
Jag ser att slutet är inte långt borta.
Jag ser mörkret sprida sig.
Jag ser död.
Och du är allt som står i hans väg.
-Smith. -Väldigt snart-
-kommer han ha styrkan att förstöra den här världen.
Men jag tror inte att han kommer att sluta där. Han kan inte det.
Han kommer inte att sluta förrän det inte finns något kvar.
-Vad är han? -Han är du.
Ditt motsatta. Ditt negativa.
Resultatet av att ekvationen försöker att balansera sig själv.
Och om jag inte kan stoppa det?
På ett eller annat sätt, Neo-
-så kommer kriget att ta slut.
Ikväll kommer framtiden vara i dina händer eller i hans.
Hur mår du?
Mår du bra?
Jag behöver lite tid.
-Fattas annat. -Kapten Roland.
-Vad är det, Maggie? -Bane. Han är vid medvetande.
Bra, då kanske han har några svar.
Jag älskar den här lukten.
Den kommer jag att sakna.
-Oraklet. -Jag vet. Jag vet.
Sati, raring...
Ta några kakor och följ med Seraph.
Får jag komma tillbaka? Det skulle jag gärna vilja.
-Det vill jag gärna. -Då ses vi i morgon.
Det hoppas jag, älskling. Det hoppas jag.
Jag är rädd, Seraph.
Kom.
Han följer efter oss.
Det var ett tag sedan.
-Jag minns att jaga dig, var som att jaga ett spöke.
Jag har slagit dig förr.
Det är sant, men som du kan se så är saker inte som de var förr.
Och du måste vara den sista i exil.
-Oraklet har berätta om dig. -Verkligen?
-Vad sa hon om mig? -Att du var en ond man.
Jag är inte så ond-
-när du lär dig känna mig.
Stora och mäktiga Oraklet, vi träffas äntligen till slut.
Jag antar att du har väntat på mig, eller hur?
Alla vet att Oraklet inte kan bli överraskad. Hur skulle hon det? Hon vet ju allting.
Men om det är sant, varför är hon då här?
Om hon visste att jag skulle komma, varför skulle hon inte åka iväg?
Du kanske visste att jag skulle göra det, kanske inte.
Men om du gjorde det så bakade dom kakorna och ställde fatet där med avsikt-
-och det betyder att du sitter där med en avskit.
Vilket betyder att du också sitter där med avsikt.
Vad gjorde du med Sati?
Kakor behöver kärlek, som allting annat.
Du är en stor jävel.
Det borde ju du veta, mamma.
Gör vad du är här för att göra.
Ja, frun.
Jag önskar att jag kunde hjälpa er-
-men jag minns ingenting av det.
Var har du fått skärsåren på din arm?
De är ju äldre än 1 dag gamla.
Ja, säkerligen.
Det har du rätt i, Sir.
De ser ut att vara gjorda med flit.
Men varför skulle jag göra något sånt till mig själv?
Om det nu inte var så att jag inte var jag själv.
Om inte jag är mig själv, vem är jag då?
-Har han blivit undersökts för demens? -Ja, Sir. Det var negativt.
Han han visar ovanligt mycket neuronal aktivitet.
Även cross-synaptic, som är ett tecken på färsk trauma-
-med nya fintrådiga ärr över hela hjärnbarken.
Jag vill ha reda på sanningen. Oavsett vad som krävs. Få honom att minnas.
-Sir! Vi har hittat henne! -Logos?
-Ja, Sir. -Det var på tiden att vi fick lite goda nyheter.
Visar värmesökaren något tecken på liv?
Nej, Sir. Inget ännu.
-Skeppet då? -Holografen visar att skrovet är intakt.
Sätt ner henne, och placera en man i bakre tornet.
Ja, Sir.
Få fram en full rapport på skeppet så fort det som möjligt.
Försiktigt, Sir. De bläckfiskarna är ena luriga jävlar.
Det kan vara en fälla.
Vad var det?
Ställ unden den där skiten, grabbar. Allt hon behöver är liten knuff.
Niobe.
Morpheus.
-Är du okej? -Ja, jag mår bra.
Vi vet inte vad som hände.
Jag är ledsen.
Det är okej.
Jag är glad över att se dig också.
-Fick ni ut Neo? -Ja.
-Hur visste du om det? -Oraklet.
-Träffade ni henne? -Precis innan vi blev upptäckta.
Vad berättade hon för dig?
Samma sak som hon alltid berättar för oss.
Precis vad vi behövde höra.
Om mindre än 12 timmar når maskinerna våra väggar.
Varenda simulation vi gjort visar att när maskinerna når staden-
-så minskar oddsen på överlevnad dramatiskt.
Sålunda blir vårt primära mål att förstöra-
-eller odugligöra dom inne i hamnen.
Om vi kan göra det, så kanske vi kan stoppa dom så att dom inte når vår stad.
Om inte, så är den enda plats vi kan-
-stoppa dem effektivt är från ingången till Templet.
Den är smal nog för att tvinga dem in i en flaskhals-
-som möjligör oss att koncentrera oss på vårat försvar.
Vi förstår att ni har ansökt om flera frivilliga?
Det stämmer.
Vilken storlek på styrka planerar ni för det här?
För tillfället hela APU förbandet, och halva infanteriet.
-Halva infanteriet? -Om det vore upp till mig-
-så skulle jagta varenda man, kvinna och barn, och sätta ett vapen-
-i händerna på dem och låta dem marschera direkt mot hamnen.
Det kanske är bäst att det inte är upp till dig.
Det får tiden utvisa.
En fråga till, komendören.
-Har ni hört något från Nebuchadnezzar? -Nej.
Och vi räknar inte med det heller.
Kanske det.
Men vi kan alltid hoppas.
Jag är rädd att hopp är en njutning som jag inte har tid för.
Vad gör du, Zee?
Tillverkar hyllsor.
De utrymmer vår nivå, vi måste ge oss av.
-Jag följer inte med dig. -Va?
De har efterfrågat frivillga för att vakta hamnen.
Stanna här.
Jag vet hur du det känns, men du kan inte göra så här.
-Jag måste. -Varför?
Därför att jag älskar honom.
Jag älskar honom lika mycket som han älskar mig.
Om jag var där uppe och han var här, så skulle han göra det samma.
Du kommer att bli dödad.
Det är galet, Zee.
Kanske det.
Men om det var Dozer, och om den enda chansen-
-att få träffa honom igen, var att försvara hamnen.
Vad skulle du göra då
Göra hyllsor.
Vad fan är det som pågår här?
En olycka, Sir.
Jag såg inte. Förlåt.
-Vem fan är du? -Frivilliga enheten, Sir.
Vad fan gör ett sånt dumhuvud som du i min enhet?
Jag vill göra min del, Sir!
Vi måste försvara hamnen.
Hur gammal är du, grabben?
-18. -Om du sagt 16, så kanske jag trott dig.
-Okej, jag är 16. -Minimiåldern är 18.
16 är för ungt.
Maskinerna bryr sig inte om hur gammal jag är.
De dödar mig i vilket fall som helst.
Det har din jävlar i mig rätt i.
Ge mig en chans, Sir.
Jag ska inte svika dig.
Om du gör det, så kommer du att märka-
-att jag och maskinerna har något gemensamt.
Okej, ladda tändningen.
Nu lever hon igen.
Vill du att vi ska ordna en upplänk för att ladda operativsystemet, Sparky?
Det vore fint. Kan du tvätta vindrutan när du ändå håller på?
Upplänken är på plats, jag för henne online igen.
Ser bra ut, förutom...
Det är något fel i Matrix.
Nej, det är det inte.
Vi ser samma sak som er.
Vad fan är det som sker där inne?
Vad det än är, så är det inte vara bra.
Maskinerna har tagit förbindelse 21.
Enligt mig, om vi sätter ner den här och sänder-
-vid interstate 153, så kanske vi kan överraska dem.
Vi åker först och slår oss ner så djupt vi kan, spräng sen vår EMP.
Förhoppningsvis kan vi då göra ett stort hål för er att komma igenom.
Det blir inte vacker, men det är enda utvägen som jag ser det.
Nej, det är det inte.
Det finns en annan väg.
Det finns en underhållslinje.
Den är precis här.
1000 meter från 21:an.
Om vi har tur kan vi ta den vägen utan att de märker det.
Det är en mekanisk linje. Det är omöjligt att ta sig ner där.
-Jag kan det. -Skitsnack.
-Jag har gjort det förr. -Det var längesen, Niobe.
Jag sa att jag kan göra det.
Än sen då? Då är du den enda och ingen mer av oss kan följa dig.
Hej.
Jag vet att tiden är emot oss, förlåt att jag dröjde så länge.
-Men jag ville vara säker. -Säker på vadå?
-Jag vet vad jag behöver göra. -Vadå?
Det blir inte lätt att säga det här, så jag säger det bara rakt ut.
-Jag måste ta ett av skeppen. -Va?
För att åka vart då?
Till maskinernas stad.
Jag vet att det är svårt att förstå.
Nej, det är det inte. Du är ju helgalen.
-Men jag måste ändå åka. -Du klarar det aldrig.
På 100 år så har inget skepp kommit närmare-
-än 100 km, du klarar det aldrig.
Jag måste försöka.
Är det vad Oraklet berättade för dig?
Nej.
Vilket skitsnack. Om du vill ta livet av dig, så gör det.
Och slösa bort ett av våra skepp.
Du måste tro på mig, jag måste åka.
Skitsnack!
Jag är kapten på det här skeppet, jag bestämmer vart vi ska åka!
Och tro mig, det här skeppet kommer att nå helvetet-
-långt innan jag skulle dig låta låna det.
Han kan ta mitt.
Du får inte göra det.
Försök inte att berätta för mig vad jag får och inte får-
-med mitt skepp efter ditt lilla tal.
-För guds skull, Niobe. -Jag kan köra det här skeppet-
-så kan han ta mitt.
Om du åker inom en timme så når vi Zion i tid innan maskinerna.
Bättre plan än så blir det inte.
Slöseri. Ett förbannat slöseri.
Två skepp åt två olika håll.
Låter väl klokt, eller hur Morhpeus?
Du har aldrig trott på Den Ende.
-Det gör jag fortfarande inte. -Varför gör du det här?
Jag tror på honom.
Tack.
-Vad är det där till för? -Det får dig att slappna av.
Då blir det lättare för dig att komma ihåg.
Och om jag inte vill komma ihåg något?
Varför skulle du inte vilja det?
Tänk om det var jag som sprängde EMP?
Tänk om det var jag som förstörde dom skeppen-
-och är ansvarig för alla de människorna som dog?
Om jag gjorde det, så vore det inte särskilt säkert för mig här.
Eller?
Men då vore det inte så säkert för dig heller.
Jag är redo.
Trinity.
Det är något som jag måste berätta.
Det är något som du behöver förstå.
Jag vet att det är jag som måste åka.
Men efter det. Jag vet inte...
Jag vet. Du tror att du inte kommer tillbaka.
Jag visste det precis efter att du sa att du skulle åka.
Jag såg det i ditt ansikte.
Precis som du visste när du tittade på mig-
-att jag skulle åka med dig.
-Jag är rädd, Trin. -Jag också.
Det tog mig 10 minuter att spänna fast en känga.
Men jag ska säga dig. För 6 timmar sedan-
-sa jag till Merovingian att jag var redo-
-att göra vad som helst för dig.
Vet du vad som har ändrats dom senaste 6 timmarna?
Nej.
Ingenting.
-Har ni lastat på all amunition? -Alldeles strax, Sir.
Skynda på, vi har ont om tid.
Lämnade du inget åt dem?
Han sa att de inte behövde något.
Jag säger inte adjö, Jag säger bara lycka till.
Tack.
Jag hoppas att du vet vad du gör.
Samma här.
Det var en ära, Sir.
Nej, äran är fortfarande min.
Vi är redo, Sir.
Det var fan på tiden.
Vi är redan sena, Kapten. Så dra på nu.
Hej då, baby. Ta hand om henne.
Är du redo?
Motorerna stannade.
Det är nog en säkring. Ska kolla upp det.
Jag borde anat att han skickade dig först.
Bane!
Ingen har undgått mig så många gånger som dig.
Varje gång trodde jag att det var den sista.
Hela tiden trodde jag att vi hade dig, på något sätt kom du alltid undan.
Jag kan inte uttrycka mig hur outhärdigt det kan vara.
Vad pratar du om?
Jag tror att jag kommer njuta av att döda er båda två lika mycket.
Neo, det är Bane, han är galen!
Det där ska du få för.
27 km kvar.
-Kapten, vi har en nödsituation här nere. -Vad är det frågan om, AK?
Det är Maggie, Sir.
Hon är död.
-Mördad, det var Bane. -För helvete.
Jag visste det. Han var helgalen.
Det var han som sprängde EMP:n. Jag borde fått ur det ur honom.
Vi har sökt hela skeppet, Kapten.
Han är inte här.
-Jag vet var han är. -På Logos.
-Vi måste åka tillbaka. -Det är för sent.
Det vet du inte. Tänk om de behöver vår hjälp?
-Det är för farligt -Varför då?
För om han har dödat dem, då kontrollerar han fler EMP.
Vid det här läget får de klara sig själva.
Precis som oss.
Mr. Anderson...
Du är lika förutsägbar i den här världen som den andra.
-Va? -Han är galen.
Det kanske kan framstå så för dig, men Mr. Anderson-
-och jag vet att skenet kan bedra.
Konfunderad, Mr. Anderson?
Det klarnar om en stund.
Tack för att du tog med vapnet. Lägg ner det.
Gör det inte.
Skjut! Skjut nu!
Ja, skjut. Bränn oss levande!
Han dödar oss båda två om du inte gör det.
Titta på honom. Han vet att han borde göra det.
-Han kan inte. -Gör det
Gå bort från vapnet och vänd dig om.
Låt henne gå.
Lite bekant, eller hur?
Vi har varit här innan du och jag, minns du det?
Det gör jag.
Det är det enda jag tänker på.
-Vem är du? -Känner du fortfarande inte igen mig?
Jag erkänner att det är till och med svårt att-
-tänka i den här illaluktande kroppen.
All stank, känner varenda andetag.
Ett kvävande moln som man inte kan fly ifrån.
Vidrigt.
Se hur patetiskt bräckligt det är.
Det är inte meningen att något så här vekt ska överleva.
Vad vill du?
Samma som du vill ha.
Ja...
Det stämmer, Mr. Anderson.
Se bortom köttet, se igenom det mjuka gelatinet-
-och de molokna koögonen, och se din fiende.
Nej.
Åh, ja, Mr. Anderson.
Det stämmer inte.
Det finns inget ställe där jag inte kan åka, inget ställe där jag inte kan hitta dig.
Det är omöjligt.
Inte omöjligt.
Oundvikligt.
Adjö, Mr. Anderson.
Så där. Det måste det vara den.
Åh, nej!
Jag önskar du kunde själv dig själv, Mr. Anderson.
Den blinda Frälsaren.
Du är en symbol för alla av din sort, Mr. Anderson.
Hjälplös.
Patetisk.
Bara väntar på att slippa sitt lidande.
Jag kan se dig.
Det är inte över, Mr. Anderson. Än är det inte över.
-Trinity! -Neo.
Åh, nej.
Dina ögon.
Jag klarar mig.
Det är okej, Trin.
Men jag tror att du får köra.
Seismogrammet förutspår 22 minuter till inbrytningen.
De kan inte få veta att vi inte har MP. De får attackera i vågor.
Vi får koncentrera anfallen på grävarna.
Beordra APU att inta positionerna.
Ja, Sir.
All right.
Nu gäller det.
Ni vet alla vem jag är.
Så jag säger det här på enklaste sätt.
Om det är vår tid att dö, så är det vår tid.
Allt jag begär är, om vi ge våra liv till dom där jävlarna-
-så ska de få ett helvete innan vi dör!
Är du rädd, Charra?
Självklart.
Vi ska göra en uppgörelse.
Om du laddar, så skjuter jag.
Visst.
-Jesus, titta där. -Tysta.
-Hur långt är det kvar? -1,4 km.
Vi alstrar fortfarande för mycket värme.
Ghost, slå av alla auxinsystem.
Låt mig ta hand om det, stäng av så vi har fyra motorer.
Då slår vi i marken.
Lugnt och fint.
700 meter.
Om vi bara kan komma nära nog.
600 meter.
Där.
Helvete!
-Demonios, här kommer dom. -Ge mig full gas på alla system.
Bemanna alla torn! Allihopa.
Ghost, du är den bästa skytten vi har, följ med dem.
Ta hans plats, Morhpeus!
Jag kommer snart, baby.
Nu kommer de.
-Sakta ner, det är inte Logos! -Håll hårt i lunchen. Nu bär det av.
Herregud! Jag visste inte att skeppet skulle kunna göra så.
Inbrytning! De har brutit igenom hamnen!
Ladda!
För Zion!
Helvete.
Kom igen nu.
Ladda!
Ladda om!
Ladda nian!
Kom igen! Rör på er!
Se upp på vänster sida!
Låt dem inte komma igenom!
Zuka!
Herregud.
Var fan är mitt infanteri?
Maskinerna ska slås ut nu!
Ta den här om du kan.
Helvete!
-Två stycken vid bryggan! -För helvete.
Fan, vad seg hon är.
-Håll dom borta från mig! -Jävlar, det är massor av dem.
-Såg du det där, kapten? -De försöker ta radion, stoppa dem!
Din jävel.
Grabba tag i mitt bälte.
Ge mig ett bra skottläge bara.
Fan!
Det är en på väg in, komendör Lock.
-Hela bryggan är full av dem. -Jo, men det här är annorlunda, Sir.
-Va? -Jag tror att det är en av våra, Sir.
-Det är omöjligt. -Vi väntar på bekräftelse, Sir.
-Kontakta dem, jag vill ha acceskoder. -Vi försöker, Sir. Vi får inget svar.
Det är ett trick. Det kan inte vara en av våra
Det är den mekaniska linjen. Ingen kan klara av dem.
30 grader och 80 %.
30 grader och 80.
-Lägre styrbord, 60 grader och 20 %. -60 grader.